BASERAD PÅ EN SANN HISTORIA
Senaste nytt från hela världen:
1924 års olympiska spel i Paris är nu över.
Eric Liddell, britten som tog guld i 400 meter,
blev lovad den amerikanska drömmen.
Men den berömde atleten som erbjudits flera sponsorkontrakt
har tackat nej till dem alla. Han har gått med i London Missionary Society
och flyttat till Kina och gift sig med sitt livs kärlek, Florence Mackenzie.
Där ska de bilda familj. Han ska undervisa och leva ett givande liv.
Att erbjuda en hjälpande hand och lite hopp
är den enda rikedomen som mr Liddell behöver.
Med lite tur finner man nån i livet
som kan hjälpa en att bli en värdig person.
Den turen fick jag för många år sen, då jag mötte den flygande skotten.
Hans namn var Eric Liddell.
NIO ÅR TIDIGARE
Han blev känd då han vägrade springa ett 400-meterslopp på en söndag
då han brukade ägna sig åt familjen
och visa tacksamhet för alla välsignelser de fått.
I segerns glans blev han känd som mannen som stod för sina principer.
Men för honom var det inte en sån storslagen gest.
Efter utbildningen återvände han till Kina
där han undervisade i kemi, engelska och idrott.
TIANJIN, JULI 1937
De mångåriga striderna mellan Japan och Kina
hade urholkat vår lycka och orsakat vårt folk stort lidande.
Hämta soldaterna!
Åk tillbaka.
Åk tillbaka. Japanerna kommer.
Det här är professor Liddell.
Tack så mycket.
Född fattig har man sina knep.
Jag fick det att gå vägen, när och hur det än krävdes.
Professor Liddell kallade mig Xi Niu.
Jag fick betalt för att köra till skolan där han undervisade fattiga barn.
In med er!
Sitt ner och var tysta, tack. Sätt er.
P för Peter. C för Cat.
Magister Liddell, Song Tianjia är inte här än.
Ha sa att päronen är mogna nu. Han skulle ta med några till er.
Magister Liddell!
Jag kommer!
Magister Liddell!
Nej, Song!
Song!
- Song! - Det är över.
När jag var yngre sprang jag bara ifrån getingbon
eller nån som försökte fängsla mig.
Men jag sprang med mr Li.
Löpningen hjälpte honom att finna frid.
Men den dagen slogs jag av hans mod
då han sprang för att finna frid i det eskalerande kriget.
BRITTISKA KONSULATET
Florence lär vilja strypa dig för det här. Och mig med, troligtvis.
Hon skulle göra detsamma i mitt ställe.
Vi kom hit för att hjälpa människor. Vi kan inte åka hem vid första bekymmer.
Dina barn är också människor, Eric.
De är unga. Florence kommer att finnas där för dem.
Låt mig avsluta det jag påbörjat.
Var snäll och ge det här till nån i nöd.
- Pappa, jag är rädd! - Det är ingen fara.
Hur går den där sången som mamma tycker så mycket om?
Kan ni hjälpa mig?
Stilla min själ
Gud står vid min sida
- Spela du. - Bär med tålamod
ditt kors av smärta och sorg
Florence.
Tack gode Gud att de sover gott.
Jag lovade att hjälpa sjukhuset i Xiaozhang. De behöver utrustning.
- Nu är Roberts son... - Sjuk. Jag vet.
Han fick åka hem till England för att ta hand om honom.
Men du är inte läkare som din bror.
Vi har bildat familj.
Inte bara Guds familj,
utan vår egen.
Jag älskar dig, Florence, av hela mitt hjärta.
Jag vet vilken slags man jag gifte mig med.
Hjälp mig packa nu.
Kom nu, Heather. Visst är Xu stilig?
Så där, ja.
Xu...
Ta väl hand om honom när vi är borta.
Ni kan lita på mig, mrs Li. Jag lovar att skydda Eric.
Före ockupationen hade mr Li ansökt om permission
från London Missionary Society för att resa till Kanada med sin familj.
Men tillståndet hade ännu inte kommit.
Han kände sig förpliktigad att hjälpa folk i nöd,
både i goda och dåliga tider.
Jag kommer så fort jag kan. Berätta för mormor att vi alla mår bra.
Ni får visa upp er fina handstil,
så ska jag visa barnen här hur man skriver lika fint.
- Tro inte att det är en guldmedalj. - Åh, Florence...
- En sista kram, flickor. - Vi ska snart vara tillsammans igen.
Alla som inte är passagerare måste lämna båten!
Jag är snart hemma igen.
Hej då.
Jag älskar er.
- Jag kommer att sakna dig. - Jag med. Jag är snart hemma.
Se efter den nyfödda. Lova mig det.
Jag lovar.
Trots att den japanska armén hade plundrat och tagit hans hem,
trodde mr Li på att be för sina fiender.
Jag hade andra tankar, men jag höll dem för mig själv
då jag försökte lära mig att respektera mr Li.
Det skulle dröja länge innan jag förstod värdet i hans sätt att tänka.
Mr Li tvingades fly från sitt hem
och söka skydd med andra som flydde i skolan där han undervisade.
Är de till mig?
Tack.
Vi går ut och springer. Kom nu!
Nu springer vi. Vi blir varma om vi springer.
Han sprang varje dag utan undantag.
Det tog mig ett bra tag att inse
att han inte bara sprang för sig själv, utan även för oss.
Var är din mamma och pappa?
Vill du följa med?
Kom.
Tack.
Samling här.
Järnsulfid.
Syra.
Känner ni lukten?
Det smakar rätt gott.
Låt mig prova.
Gör det inte. Han doppade pekfingret, men stoppade lillfingret i munnen.
Farbror Li, det kom ett brev till er!
Vad har du där?
Maureen.
Är det er dotter?
När kommer ni att få se henne?
Snart.
Väldigt snart, tror jag.
Jag saknar också min familj.
Kom här.
- Farbror Liddell, är det här ni? - Ja, det är det.
Innan mitt hårfäste kröp bakåt.
- Var i all sin dagar hittade du den? - Jag har mina knep.
Jag hittade den för länge sen. Den är till dig.
Kan du hjälpa mig att hitta ett barnhem åt honom?
Xiao Shitou. Kan du arbeta?
Då så. Hädanefter får du bo här.
Du får hjälpa mig att städa bilen och annat.
Vi är inte släkt. Jag vill bo med farbror Liddell.
Han är inte kines. Vi är kineser.
Han säger att han också är kines.
Dumheter! Farbror Liddell är utlänning. Ni liknar inte ens varandra.
Jag är född här, så jag borde vara kines.
Eller hur?
Hädanefter får du sitta här med oss. Vi är en familj.
Nu äter vi.
Utan mr Liddell skulle vi inte sitta här och äta.
Oavsett ursprung så är vi ändå en familj.
Jag har bott här halva mitt liv,
så jag höjer min kopp för er, mina vänner,
med en dryck som kommer från mitt första hem.
- Låt oss dricka te tillsammans. - För Kina.
Skål!
Det var hett.
Min bror Robert, du vet. Han arbetade på sjukhuset i Xiaozhang.
Innan han åkte bad han mig att ordna utrustning åt läkarna där.
Nej, du fick den av din far.
Tyvärr är det allt jag har nu. Det hade glatt honom om den kom till nytta.
- Inte den här. - Snälla, jag ber dig.
Hoppas den är värd tillräckligt. Listan är rätt lång.
Visa passersedeln.
Kliv ur nu!
Låt mig sköta det här.
Visa oss den!
Stoppa honom! Stoppa honom!
Jag är hemskt ledsen.
Eric Liddell.
Den olympiske sprintern.
- Vad gör du i Kina? - Undervisar.
Du kan gå.
Tack.
Kör.
Rymlingen är omhändertagen.
Månaderna gick och det var ofta nära ögat med de japanska soldaterna.
Livet var fullt av faror och vi hamnade ofta i korselden mellan de stridande.
Med Erics iver att hjälpa dem i nöd och mina kontakter i den undre världen
lyckades vi fullfölja våra uppdrag.
Läkarutrustningen är här.
Det var inte så illa.
Eric, skulle du kunna be för en döende patient?
Självklart.
- Den olympiske sprintern. Ska vi tävla? - Vad då? I min ålder?
Spring! Kom igen!
Kom igen!
Du har väl två händer?
7 DECEMBER, 1941
KRIG! PEARL HARBOR ATTACKERAS
Säg efter mig: Jag, Hugh...
Jag, Hugh...
- ...tar dig, Catherine, till min maka... - ...tar dig, Catherine, till min maka...
och lovar att vara dig trogen...
i med-och motgång, i sjukdom och hälsa...
- Det här är Guds hus. Lägg ner vapnen. - Var tyst.
Kapten, ni har ingen rätt att vara här. Kan vi inte bara...?
Japans mäktige kejsare
kommer att ge er all ny hemvist.
Kapten, ni har ingen rätt att vara här.
Vi ligger i krig.
Farbror Niu! Farbror Niu!
- Vad är det, Xiao Shitou? - Jag måste prata med honom.
- Farbror Niu! - Vad är det? Hämta andan först.
Japanska soldater har tagit farbror Liddell.
- Vad då? Varifrån? - Från kyrkan.
Farbror Niu, vänta på mig!
Vänta! Farbror Niu, vänta på mig!
Dumma unge! Varför jagade du efter mig? Varför?
Se på dina knän!
Din dumma unge!
DEN LYCKLIGA VÄGENS GÅRDSPLAN
Ni är här tack vare den japanske kejsarens välvilja.
Fram till i dag lever ni än.
Vår kejsares läger kommer att skydda er.
Ni kommer att hållas borta från krigets faror,
men ni kommer att vara under strikt kontroll.
Förutom er som har familj. Övriga kommer att vara åtskilda.
Alla flyktförsök kommer att bestraffas.
Iväg.
Nej, vi är gifta. Vi ska gå ditåt.
Vi är gifta och ska vara tillsammans.
Vänta lite! Ni kan inte sära på oss. Vi är tillsammans!
Vad är det som händer?
Catherine är min fru. Vi ska bo tillsammans.
- Hur kan ni intyga det? - Det kan ni. Ni var ju på bröllopet!
Vad Gud har sammanfogat, det må människan icke åtskilja.
Min kejsare är Gud här!
Vi tjänar inga avgudar. Jag ber er...
Fortsätt.
- Ta min slaf. - Vi klarar det här tillsammans.
Du, doktorn...
Jag hittade den här. Den är nog mer din stil.
Tack ska du ha.
Sötpotatis.
Jag saknar farbror Liddell.
Vi äter först och sen letar vi efter farbror Liddell.
Vad i helsike gör du?
Vad gråter du för?
Vad är det för fel på dig?
Jag ska lämna dig här!
Jag lovar att sluta gråta.
Snälla, lämna mig inte.
Upp med er!
Vem av er är Eric Liddell?
- Vem är det? - Det är jag!
Gå nu.
In med dig.
- Vår befälhavare vill tävla mot dig. - Tävla?
Och träna.
Jag vill ha en rättvis kamp.
När ni släpper oss så kan vi tävla.
Du har inget val.
Vi hittade de här.
Xiao Shitou och jag hade letat i dagar innan vi väl hittade lägret.
Det hade förvandlats till ett fängelse
och var mer skrämmande än jag kunnat ana.
Jag visste där och då
att jag var tvungen att använda mina gamla knep för att hjälpa min vän.
Farbror Liddell!
Shitou!
Det är japanska soldater överallt här.
Julen kom tidigt i år, dr Hubbard.
Det är längst ner i korridoren.
Ta den här.
Lycka till.
Jag har saknat dig så.
- Herregud, vad jag har saknat dig. - Jag med.
Se på dig.
Jag ska försöka raka mig nästa gång.
Du borde inte stanna här.
Det är ingen fara. Titta.
Jag gjorde den åt dig. Inga diamanter den här gången.
Stannar du så stannar jag. Minns du det?
- Vi går. - Kom igen!
Hon går nu, okej?
Det finns ett berg här.
Vi ser det förlorade lammet och sjunger en sång för att locka tillbaka det.
Nittionio stycken låg där tryggt
i skydd av flocken
Men ett var långt ute på kullarna
långt bort från den gyllene porten
Vi klarar det här.
Träden omvandlar koldioxiden...
Koldioxid-CO2.
Till syre.
Trädet använder även fotosyntes, som vi talade om tidigare.
Varifrån får trädet vatten?
Ja, rötterna.
Stopp!
Du tar det så allvarligt.
Vi ska tävla i morgon.
Eric! Eric! Eric!
Förbaskat också!
Det är inte rättvist!
- Det är inte rättvist, sa jag! - Bra gjort.
Se på honom! Han svälter! Bort från mig!
Ni vann loppet dagen då Japan invaderade Kina.
Är det han säger sant? Åt du inte maten?
Vi tackar er alla.
Hur vågar du lura oss?
Vi gav dig bra mat.
Du är inte värdig de här skorna.
Du är inte värdig!
Nu räcker det! För bort honom.
Li.
Eric.
De kommer att döda dig. Hur tog du dig hit?
Jag har mina knep, du vet.
Dina knep...
David behöver vatten. Han behöver vatten.
Jag har nåt åt dig.
Eric, du har gjort japanerna ursinniga.
De kommer att döda dig. Vi måste få ut dig härifrån.
- Hur skulle det gagna de andra? - Det ger dem hopp.
Vad har de utan dig?
Xu Niu.
Xu Niu...
Välkomna tillbaka, gossar! Kan ni gå? Sätt dig här, David.
Eric, här borta.
Hur mår du? Du är tillbaka.
Nånting brutet? Eric, är det nåt jag behöver veta?
Är det säkert att du mår bra?
Ta in lite vatten. Vi ska vi ta en titt på ögat.
Japanerna sägs förlora striderna vid fronten.
Det är andra gången matleveransen inte kommer. Vi har gjort ett avtal.
Klockan tio, lördag kväll. Två gånger i månaden.
Skynda på!
Jag kommer.
Vi har 30 minuter på oss. Du stannar här med farbror Liddell.
Jag kommer och hämtar dig i morgon.
Livet i fängelset var hårt för alla, och även för vakterna.
Jag förhandlade med mina kontakter i fängelset
trots den överhängande faran från vakterna
som aldrig skulle förhandla bort kejsarens makt.
Stort N och ett litet A. Natrium blandat med klorid blir...
- Vad strör man på...? - Salt.
Xiao Shitou!
Kom här. Vad har du för överraskningar åt oss?
- Nu kör vi. - Ta den.
Xiao Shitou, vill du att jag lär dig lite kemi?
Vill du att Daisy lär dig engelska?
Vad är det här? Varifrån kom allt det här?
Gåvor från byborna i området.
- Gåvor? - Ja.
Vi har ont om förnödenheter.
Vi stänger av strömmen i 30 minuter och sen slår vi på den igen.
Nej, det räcker så.
Så här års...
när ljuset...
- ...och årstiden växlar... - Då faller de ner!
Sitt ner, Daisy! Jag försöker hålla en lektion.
Vi tar en kort rast.
Jag är ledsen...
- Mår Eric bra? - Han är inte frisk.
Vänta lite.
Jag ska ta dig nånstans.
- Vad är det här? - Det är ett piano.
När vi kommer ut härifrån ska jag spela det för dig.
Xu Niu!
Snälla, du måste få ut mig härifrån.
Se vad de har gjort med mig. Snälla...
Xu Niu, du måste rädda mig. De kommer att döda mig.
Varför ska du riskera våra liv bara för att rädda en utlänning?
Han kan dö när som helst därinne.
Hur kan vi sitta här och inte göra nåt åt det?
Det räcker!
Det här samtalet är avslutat!
Jag har en bra idé.
Kom.
Xiao!
Hoppa in.
Skynda på! Det brinner!
David Marshall. Vem hjälpte David Marshall att fly?
Catherine!
Jag vet ingenting. Jag vet ingenting!
Sluta straffa oss.
Ni ska skydda och inte straffa oss.
Har ni tappat bort vår vän så ska ni hitta honom.
Ni kommer alla att bli straffade om jag inte får ett namn.
Sätt honom i hålan tills nån erkänner.
David flydde från fängelset och gick med i motståndsrörelsen
för att få nyheter om Japans tilltagande kamp för att vinna kriget.
- Gör det inte! - Catherine, det hjälper ingenting till.
Säg var han är!
Snälla, de har inte gjort nåt.
Visa oss lite barmhärtighet.
Följ mitt finger.
Båda ögon.
Det gör ont här.
Så det är den här sidan?
- Är det ömt här? - Ja, djupt inuti.
Jag får migrän allt oftare.
Ställ dig upp.
På båda fötter. Sätt dig ner.
- Min slaf. - Slå inte i hans huvud.
Vi behöver varmt vatten och en trasa.
Hugh?
Kan du höra mig?
- Hör du mig? Vet du var du är? - Catherine...
Vi lägger den på pannan.
Det kan vara bronkit.
Men...
mer troligt är det akut bakteriell lunginflammation.
Han behöver medicin.
Snart, för annars...
Har du några idéer?
FARA HÖGSPÄNNING
Eric Liddell vill prata med er.
Major Kenji, ni måste ge medicin till Hugh Johnson.
Vi har ingen medicin. Vi har ingen mat.
Då ber jag er att se genom fingrarna när förnödenheterna smugglas in.
Ingen smuggling har förekommit i det här lägret.
Låt mig tävla mot er igen.
Om jag vinner, så låt en besökare ta in det vi behöver.
Vi har redan tävlat, mr Liddell, och jag vann.
Ett riktigt lopp.
Eric Liddell vill tävla mot er. Han står och väntar utanför.
Om vi slår av strömmen, så kan byborna komma med medicin och mat.
Till oss med.
Tror ni att jag kommer att förlora?
Mr Liddell, jag kommer att tävla mot er.
Tack, majoren.
På söndag.
Ett, två, tre!
Spring!
Fortare, fortare, fortare!
- Jag hoppas att jag inte stör. - Nej då.
Hela lägret bidrog för att ge dig en ordentlig måltid
så att du får styrka inför loppet.
Det är oerhört vänligt av dem, men alla behöver vi vår styrka.
Om herden svälter, vad blir det då av hans får?
Du kan inte vinna loppet.
Du borde inte ens försöka. Det kommer att ta livet av dig.
Jag har ofta sagt att det var de andras böner som gav mig segern.
Låt oss ge dem nåt att be för.
Gå tillbaka till förläggningen!
Jag har varit här i två år. Jag vill se ett lopp!
Inga skor?
Man springer med fötterna, inte med skorna.
Tysta!
Var tysta! Det kommer inte att hjälpa.
Låt oss be för honom istället.
Låt oss börja.
Sjunger de?
Gossar, loppet börjar nu!
- Han är inte här. - Kolla igen.
Det är snart dags. Han kommer med medicinen när som helst.
- Tack ska du ha. - Du har besök.
Catherine.
- De ska ta in medicinen i kväll. - Jag vet.
Du kommer snart att bli frisk.
- Du kommer att bli bättre. - Ja.
Var stark.
Du ska bli pappa.
Vi trodde att du visste.
Är du gravid?
Gratulerar, Hugh.
Din rackare där!
Var försiktig!
Ni är färdiga här. Ut härifrån.
Ut härifrån!
Xiao Shitou!
Gör det inte, Xiao!
Ni fångar får aldrig gå emot den kejserliga armén.
Pojken kommer att hänga där i sju dagar.
Min fru och jag stod hela natten vid stängslet
och bad och sörjde i tystnad förlusten av Xiao Shitou,
den väne pojken som vi hade adopterat som vår son.
Det var svårt att be för dem som var så hjärtlösa.
Daisy, min lilla flicka.
Min lilla flicka.
Varför är Xiao Shitou död?
Varför?
Han har fått frid där han är nu. Han slipper lida mer.
Jag är så hemskt ledsen.
När din mamma dog gjorde det så ont, men du var där med mig,
så jag försökte hitta en särskild plats inom mig, bara för oss.
Var finns den här platsen?
Du måste hitta den inom dig.
Du måste göra det för mig och för Xiao Shitou.
När du hittar den, så kommer du att veta precis vad du ska göra.
Låter det bra?
Vakten som försökte varna oss sattes i hålan.
Alla var tacksamma för hans vänlighet och mod.
Låt mig göra det där.
Tack ska du ha.
Jag kom så långt att jag sa att jag tog på mig för stort ansvar.
Och efter en månads vila...
- ...blev det mycket bättre. - Just det.
Befälhavare major Kenji Kurata sa till mig
att jag kan få komma hem till jul enligt repatrieringsbegäran.
Men Catherine, som nyligen förlorade sin make, är gravid,
och för hennes och barnets skull
bad jag majoren att låta henne åka i mitt ställe.
Jag vet att du hade gjort detsamma.
Min eviga kärlek till dig och barnen.
Eric.
Från farbror Eric till dig.
Hur svårt det än var, hade jag mottagit hans meddelande.
Eric Liddells orubbliga tro på människans godhet
hade fått kylan i min oandliga själ att smälta.
Utrikesministern, den 11 augusti...
att Japan kapitulerar villkorslöst.
Vi ska åka hem!
Det är över! Det är över!
- Vad då? - Kriget!
Kriget är över! Kriget är över!
De ska flyga med vingar likt örnar. De ska springa och aldrig tröttna.
Eric Liddells monument, Weifang Kina.
Under vår tid tillsammans
hade jag mottagit otaliga gåvor från Eric Liddell
som hjälpte mig att bli en värdig person.
Men den största gåvan av dem alla
var hans gåva om hopp.
Eric Liddell dog av en hjärntumör fem månader innan Japan kapitulerade.
Interneringslägret i Weihsien befriades den 17 augusti 1945.
Översättning: Lisa Di Biaggio